Ved menneskets opprinnelse levde neandertalerne.
Under istiden bodde de i huler rundt omkring i Europa og nære Østen.
Men for 35 000 år siden dukket Cro Magnon folket opp,
og i en kort tid delte disse to gruppene fortidens scene.
Hva som skjedde med neandertalerne er en gåte,
men Cro Magnon folket overlevde
og beveget seg mot den verden vi kjenner i dag.
For lenge siden, i de store isfjellenes tid,
fulgte de første av vårt folk viltet inn i et nytt område.
Blant dem var det et pikebarn som ble kaldt Ayla.
Legenden forteller fremdeles om henne.
Mor! Ayla!
For folket vårt kom tilhørte området De gamle.
Hulebjørnens klan.
Da jorda rystet, mistet de hjemmene sine.
Mange omkom.
Men lederen Brun hadde fremdeles sin sønn Broud
som skulle bli leder etter ham.
Så kom Creb, den store Mog-ur. Den forkrøplete hellige mannen.
Og hans søster Iza, medisinkvinnen.
Uten en hule, var klanen svak.
De visste at vindåndene snart ville komme med snø.
Og med snøen ville døden komme.
Iza.
Kom igjen nå.
Hun lever.
Hun er ikke en del av klanen. Hun er en av De andre.
Kom.
Broud.
Iz2a...
Huleløve.
Iza...
Åndene ber meg om det.
Barnet som Iza tok seg av, var ett av våre. Det nye folket.
Det første medlemmet Hulebjørnens klan hadde sett.
Hun bekreftet fortellingene de hadde hørt om De andre.
Det merkelige folket som truet deres verden.
Ved solnedgang ba de åndene om hjelp,
for de var redde.
Creb...
Hun forstår ikke.
Creb.
Grep.
Creb.
Iza.
Ayla.
Mog ur.
Broud.
Dagene gikk uten at de fant en hule,
så mange i klanen mente
at en ond ånd hadde plassert Ayla i deres vei.
Hun var en av De andre, og de skulle ha latt henne dø.
Det sa minnene dem, og minnene styrte klanen.
Kunnskapen som de var født med.
Fortidens stemmer som man ikke kunne motsi.
Ayla hadde ingen minner, og Iza visste
at klanen ikke ville la henne beholde barnet så mye lenger.
Dette stedet finnes ikke i våre minner.
Her har ingen klan vært.
Ayla.
Ingen kvinne må røre våpnene.
Ayla.
Den store hulebjørnen!
Ayla.
Klanen bodde lenge i den nye hulen.
Og Ayla fikk lov til å bli hos dem.
Iza og Creb beskyttet henne
og oppdro henne sammen med Izas egen datter, Uba.
Ayla prøvde å tilpasse seg,
men hun visste at Broud og mange andre
så på henne som en trussel mot klanens skikkerhet.
Selv åndene visste ikke hvor hun hørte hjemme.
Ayla ... Ebra ...
Ayla.
Ayla! Sånn gjør vi ikke.
Jeg skal være leder. Gi meg først.
Ayla, du må høre på Broud.
Skynd deg.
Forstått?
Er du sint?
Ayla, du bor ved bålet mitt.
Jeg må lære deg visse ting.
Iza skynder seg, Uba skynder seg,
men Ayla går langsomt.
Ayla...
Forstått?
Men er du sint? Nei, aldri.
Vil du lære meg det?
Så mye vet klanen.
De forstår det ikke. Bare Mog ur kan telle så langt.
Du må ikke vise det til klanen.
Det er bare oss to som vet det.
Hent vann til meg.
Creb, finn Aylas ånd.
Iza var redd.
Hun visste at Broud snart ville bli jeger,
og da ville ikke Ayla være trygg.
I motsetning til de andre
hadde hun ikke et totemdyr til å beskytte seg.
Og bare Creb visste hvordan hun kunne få ett.
Da han klatret opp på fjellet, var han ikke sikker på
om åndene ville beskytte henne. Et av De andres barn.
Broud...
Broud har drept den store moskusoksen.
Broud er klanens jeger.
Ayla.
Åndene har talt til meg.
De kaller på Ayla.
Dette er en beskyttende ånd.
Aylas ånd er huleløven.
Løven er et jegertegn. Den er for sterk for en kvinner.
Det er Aylas ånd.
Ayla!
Ayla er stygg.
Hun finner aldri en make.
Iza visste at en dag ville hun og Creb være borte,
og uten dem ville Ayla være helt alene.
Hun lærte Ayla helbredelsens kunst
for å gi henne en plass i klanen når den dagen kom.
Iza.
Tanna mi.
Medisinen gjør deg modig.
Det gjør ikke vondt for den store Mog ur.
Barnet er dødt.
Hvorfor døde barnet?
Åndene kalte på det.
Vil åndene gi meg et barn?
Løvetegnet er for sterkt.
Ayla visste godt at en kvinne som rørte ved et jaktvåpen
ble straffet med døden.
Ayla.
Ayla!
Du må lære at en kvinne skal knele.
Brun!
Du bringer skam over klanen.
Du vil gjerne være leder, Broud.
Men en mann som slår sitt folk, kan aldri lede klanen.
Mens hun samlet urter til Izas medisin,
hadde Ayla funnet en liten hule i skogen.
Når hun så sitt snitt til det, gikk hun dit
for å slippe unna Broud og være alene.
Ayla.
Ayla!
Uba.
Ayla.
Brac? Brac?
Brac?
Mamma!
Ayla hadde brukt slyngen, og i følge minnene
skulle hun straffes med en stille død til evig tid.
Men fordi hun hadde reddet barnet
skulle hun bare sendes bort i ett måneskifte.
Ingen hadde noensinne vendt tilbake fra De dødes land.
Og Ayla var en kvinne som bar på et barn.
I klanens øyne var hun nå en ånd.
Bare det å se på henne ville bringe ulykke.
Uba?
Iz2a...
Ayla...
Iza! Iza!
Brun?
Creb?
Creb... Ayla ...
Creb ...
Ayla?
Iza...
Barnet skal dø.
Ayla, barnet skal dø.
Det blir en byrde. Ingen vil jakte for det.
Ayla har ingen make.
Hvis barnet skal dø, vil jeg dø sammen med det.
Brun, jeg ber deg for Ayla og barnets liv.
Hvem har jaktet for barnet inntil nå?
Jeg ble lemlestet.
Klanen kalte meg en byrde. De kalte meg en kvinne.
Men nå er jeg den store Mog ur.
Fortjente jeg å leve?
Har ikke Ayla og hennes barn også fortjent å leve?
Jeg elsker Ayla.
Hun er det barnet jeg aldri kunne få.
Ayla...
Ayla og barnet ble skånet.
Unntatt på ett punkt var Ayla en klankvinne.
Fra den dag av var hun "kvinnen som jakter".
Broud!
Creb kalte barnet Durc, og klanen tok ham til seg,
for som tiden gikk så de at han kjente klanens skikker.
Da Durc var fire somre, ble alle klanene innkalt til møte.
Mange av de unge mennene var blitt jegere,
og lederne var gamle.
Det var tid for forandringer.
Ayla...
Dette har vært min mors medisinskål,
og nå skal du ha den.
Ayla, jeg er gammel. Jeg kan ikke bli med på klanmøtet.
Broud er fremdeles sint. Han vil skade deg.
Dra til møtet som medisinkvinne. Du må finne deg en make.
Jeg vil ikke forlate deg. Du er nødt til å dra av sted.
Ayla.
Klanene vandret til det store møtet.
Det var tid for å velge nye ledere og finne maker.
Ayla ville være medisinkvinnen i Hulebjørnens klan.
Brun! Creb!
Hun er en av De andre.
Hun kan ikke være her.
Hun er en del av klanen.
Ayla! Ayla!
Bruk.
Ayla... Durc ... Uba.
Øynene dine er blå som mine.
Bruk ...
Ayla.
Ayla...
Gi meg Izas skål.
Mog urerne sier at du er en av De andre.
Du vil gjøre åndene sinte.
Åndene ble påkalt til bjørnens hemmelige seremoni.
Broud og de andre unge jegerne var parate.
Hvis de overlevde...
... ville bjørnens ånd ta deres navn med opp i himmelen,
og så ville de bli de nye lederne.
Ayla!!
Creb kontaktet Ayla med Mog-urens sterkeste trolldom.
Det samme bildet fylte deres hoder.
Hun så to dyr komme ut av røyken fra det hellige bålet.
Den store hulebjørnen og hennes egen loveånd.
Og så så hun Durc.
Dyrene snudde, og før bildet forsvant
så hun at loven gikk alene.
Ayla merket lovens styrke.
Hun innså at som den måtte hun finne sin skjebne alene.
Hun kunne ikke følge lovens vei mens Durc fremdeles var liten.
Han ville ikke overleve.
Hun måtte vente på et tegn fra åndene.
Ayla! Ayla!
Åndene kaller på meg.
Du er ikke trygg her.
Du vil aldri bli en del av klanen.
Du må gå ut og finne De andre.
Jeg vil ikke gå fra deg.
Det må du. Åndene er nær.
Du er mitt barn i ånden.
Ayla...
Nå lever jeg i dine minner.
Broud...
Jeg vil gjøre Broud til leder.
Det virker som om åndene er langt borte.
Jeg er redd for klanen.
Goov er Mog-ur.
Jeg, Goov, er Mog-ur.
Nå er Broud leder.
Ayla.
Ayla har ingen make.
Hun kan bo ved mitt bål.
Men Ayla kan ikke lenger jakte.
Ayla.
Durc skal bo ved Vorns bål.
Oga.
Mor!
Creb ...
Creb må forlate hulen.
Nå er Goov Mog ur.
Creb ...
Du er leder. Jeg adlyder deg.
Uba.
Creb skal bli her.
Jeg er medisinkvinne. Uten et bål vil Creb dø.
Creb!
Nei, Creb!
Jeg dømmer Ayla til døden.
Creb, adlyd meg og gå.
Gå.
Creb, gå!
Gå!
Nei, Creb blir her.
Broud...
Broud!
Du kjemper mot en ånd.
Ayla har vunnet. Hun har overvunnet deg.
Du kan ikke måle deg med henne.
Skulle ønske Ayla var mitt barn.
Jeg elsker deg.
Vi har den samme ånden.
Vi har den samme ånden for evig.
Ayla!
Uba.
Du må ikke gå.
Du er en del av klanen. Du må følge klanen.
Jeg er en ånd nå. En god ånd.
Husk Ayla.
Ayla!
Gå sammen med hulebjørnen.
Hun hadde forsvart Creb fordi hun elsket ham.
Det var tegnet.
Endelig forsto hun sitt syn.
Durc var en del av klanen. En dag ville han bli dens leder.
Hun måtte finne sitt eget folk, og hun måtte gjøre det alene.
Alt hun hadde opplevd, hadde forberedt henne på reisen,
og hun var ikke redd.
For første gang merket Ayla sin egen ånds styrke.